Реквием за никого
- Заглавие
- Реквием за никого
- Тип
- роман (не е указано)
- Националност
- българска
- Език
- български
- Поредност на изданието
- първо
- Категория
- Съвременни български романи и повести
- Жанр
- Съвременен роман (XX век)
- Редактор
- Красимир Гетов, Пенка Ватова
- Художник
- Дамян Дамянов
- Технически редактор
- Божидар Стоянов
- Коректор
- Пенка Ватова
- Предпечатна подготовка
- Петър Дамянов
- Издател
- Сиела софт енд паблишинг АД
- Град на издателя
- София
- Година на издаване
- 2011
- Адрес на издателя
- бул. Владимир Вазов №9
- Печат
- Печатна база Сиела
- Носител
- хартия
- Печатни коли
- 18
- Формат
- 60/90/16
- Брой страници
- 288
- Подвързия
- мека
- Цена
- 15 лв.
- ISBN
- 978-954-28-0943-2
- УДК
- 886.7-311.4
- Анотация
-
Златко Енев живее и работи в Берлин, откъдето издава известното електронно списание за политика и култура „Либерален преглед“.
„Реквием за никого“ е шестата му книга, публикувана в България.
Средата на 80-те години. Преспан, задрямало градче някъде дълбоко в българската провинция. Възродителният процес върви с пълна пара, перестройката — по-малко. Хората, довчера живели в лениво добросъседство, днес внезапно са настръхнали едни срещу други като пословичните разярени оси. Цари обърканост и страх, атмосферата буквално пращи от предусещането за идещия катаклизъм… Това е фонът, на който се разгръща мрачната и нерядко яростна история от този роман, не свенящ се да използва средствата на един жесток натурализъм, инак сравнително слабо познат в нашата литература. „Реквием за никого“ не е исторически роман, макар че събитията, описвани в него, безспорно притежават исторически измерения. Тук няма претенция да се разказва истината. И ако в романа се търси някаква конфронтация, то това е конфронтация не с конкретни политически или социални реалности от настояща България, а единствената, която според автора си заслужава усилията — онази с човешката душа, опитваща да се прикрива от самата себе си. Защо, по дяволите, сме такива? — може би това е единственият въпрос, който продължава да чука непрестанно откъм криволиците на романовото действие, от прашния малък Преспан, през Сърбия, Косово и Босна, чак до жестокия, шокиращ финал в Берлин. Отговор, разбира се, няма, остава единствено надеждата… Надеждата, че усилието да си останеш човек е единственото, което си струва, дори и когато то изглежда толкова непосилно, толкова безсмислено и губещо, колкото това е случаят днес, сега, тук…
Усилието да бъдеш човек. - Съдържание
-
Кьопеник, Берлин, началото на новия век…7
Преспан, някъде в България, през 80-те…13
Деветдесетте години, различни места из Европа…193
Кьопеник, Берлин, началото на новия век…262 - Въведено от
- Еми
- Създадено на
- Обновено на
- Връзки в Мрежата
- Издателства Библиографии Книжарници